![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEifeTuwTRa0_ri2QI4fzR2PhCVTbNRNa1znHU5gbnx-Qs85Ys8MK9HAuRpj6FMrRei6SR0JqUf2HnKDTkBrl1IQylkgfZgDr2NpP-6TiR19ICx_D5jOFQMCM0ymtgsRh-uZob9HlejSMpw/s640/Page_2.bmp)
Moltes felicitats a tots!!!
A roma, les dones cuidaven molt el seu aspecte físic. Les matrones romanes no treballaven i s'embellien el seu rostre. Avui dia, el paper de la dona ha canviat molt, és difícil trobar un espai.
La distribució del temps, els hàbits i tot el concepte de bellesa no són els mateixos que en l'època romana, encara així tant romans com romanes es depilaven, es tenyien els cabells, es maquillaven...
En aquella època, es rentaven només el cabell i a la tarda anaven a les termes a retar-se el cos sencer. Quan es llevaven es possaven només les sandàlies perquè dormien amb roba interior i túnica.
Les ornatrix, normalment escalves feien obres monumentals amb els cabells de la seva senyora. I durant força temps, els cabells rossos estigueren de moda, i se l'aclaraven amb greix de cabra i cendra de fusta de faig. Ara es eficaç rentar-se amb locions de camamilla.
Moltes vegades yutilitzaven tota mena de postissos. Perruques importades d'Índia, confeccionada amb cabells negres, (molta acceptació).
Les ornatrix també depilava la senyora. Es depilaven amb dròpax, ungüent depilaotri fet amb resina, oli i esseències. I el psilotre, que era un depilatori de color verd.
Entre els homes, està de moda depilar-se la barba, ja que era ròpia els bàrbars. També s'arrencaven el cabell amb unes pinces.
El maquillatge fos molt important allà també. En l'època romana era comú maquillar-se amb tonalitats blanques, per ressaltar el front i els braços. Les galtes i els llavis es pintaven de color vermell amb el pòsit de vi, i les pestanyes i el contorn dels ulls es maquillaven de color negre amb cendra.
Les dones creaven el seu propi ungüent. Ovidi en sabia molt i ens deixà alguns consells per embellir el rostre.
MARVIN SÀNCHEZ 1R BATX
En l'època romana hi havia molts tipus d'aliments diferents.
Els romans van començar sent un poble de pagesos que obtenia de la terra un munt de productes que es cuinaven d'una manera molt senzilla.Tenien sal, els romans?
En l'època dels antics romans ja es coneixia la sal, i la utilitzaven molt per la conservació d'aliments. Hi han poques receptes de cuines que portin sal, ja que ells utilitzaven més sovint “garum”, una salsa que s'obtenia de la maceració d'entranyes de peixos amb sal.Utilitzaven espècies i herbes aromàtiques?
La cuina romana estava molt condimentada i una de les seves caracterísitques es que hi havia molta varietat de sabors. De fet, utilitzaven moltes espècies i herbes aromàtiques. Al igual que les joies o els perfums, les espècies, com a producte, formaven part de la riquesa personal dels individus. Alguns exemples són:-El pebre era l'espècie generalment més utilitzada, inclus es posava als plats dolços.
-El comí, que ara forma part de la cuina oriental.
-El safrà donava el color groc viu a determinats plats.
Les herbes aromàtiques sovint les cultivaven als seus jardins.
Feien servir l'oli d'oliva?
L'oli era molt apreciat pels romans i el feien servir per cuinar i amanir. Hi havia dos tipues d'oli: el que extreien a partir de les olives encara blanques i el que sortia de les que començaven a madurar (oli verd). Aquest últim era molt valorat i el feien servir per amanir. És el que seria el nostre oli verge.
Afegien alguna picada als guisats? I un raig de vi?
Els romans ja feien una picada amb fruites seques, pinyons i ametlles, per condimentar els plats. I també els afegien un raig de vi al mejar era un toc culinari molt romà. Els romans eren molt afeccionats al vi, de fet, tenien molts tipus de vi: negre, blanc ranci, dolç i parfumat amb flors.
La descoberta del foie gras
Una altra cosa curiosa de la cuina romana, es que el foie gras no va ser decobert pels francesos, sinó que ja era conegut en temps dels grecs i els romans.
A taula amb els romans.
Desde sempre en tota la humanitat, els romans disposaven de productes agraris que cuinaven en poc temps. Van adoptar un tipus de cuina més rica i elaborada adoptant el refiament de la cuina grega; importà espècies d'Orient, creant una filosofia davant la taula.
Molts dels ingredients que s'utilitzaven són bastant similars als nostres actuals. Malgrat que han passat molts anys d'història entre els romans i nosaltres parlem sobre l'herència que ens han deixat.
Tenien sal, els romans?
En l'època dels romans antics es coneixia la sal, s'usava sobretot per la conservació d'aliments. Encara que el principal conservant el el garum, que s'obtenia per la maceració de peixsos amb sal.
Avui dia la sal és un dels principals condiments i trobem el garum en tendes especialitzades, reduit el seu consum a la cuina vietnamita.
Utilitzaven espècies i herbes aromàtiques?
La cuina romana estava molt condimentada i utilitzaven una gran varietat de sabors. Usaven les espècies i herbes aromàtiques, i les espècies formaven part de la riquesa individual de cada individu.
El pebre era l'espècie més utilitzada; el posaven en plats dolços. El comí, usat en les cuines orientals, el safrà donava un color groc als plats, i possaven mostassa sobre els menjars.
Les herbes aromàtiques que utilitzem ja ho eren pels romans, que les cultivaven al jardí.
Era molt apreciat pels romans, per condimentar els plats. Afegir un raig de vi al menjar era un toc culinari romà. Els romans eren afeccionats, i podien barrejar aigua calenta o freda, i remenar-lo amb mel i altres espècies.
La descoberta del foie gras
El foie gras o ferge gras no fos descobert pels francesos, sinó que ja era conegut en temps dels grecs i dels romans.
MARVIN SÀNCHEZ 1R BATX
La biologia (LA BOTÀNICA)
Dins la biologia, la botànica s’encarrega d’estudiar les espècies vegetals, també anomenada fitologia; està formada per dos mots, (pýton) -> Planta i (lógos) -> estudi.
La història de la botànica arrenca des dels Paleolítics, que ja tenien coneixements sobre alguns propietats vegetals. Els tractats botànics s’aplicaven a les plantes medicinals. Plini el Vell, fos més descriptiu explicant les parts dedicades a les plantes de la seva Història Natural.
Durant l’Edat Mitjana i el Renaixement els coneixements botànics junt amb els mèdics es basaven en les traduccions i les tesis dels clàssics, principalment de Plini. Van precisar amb els estudis i descripcions botàniques.
La manera de designar les espècies vegetals; s’usen dos noms en llatí. 1er: Gènere. 2on: espècie.
Ovidi, escriptor romà del segle I a.C ens explica la transformació de dos vellets arbres. Filemó i Bauci eren dos vellets que vivien en una cabana. Júpiter, amb aspecte humà els visità i fou acollit amb hospitalitat. Després del menjar Júpiter es presentà com a déu i va concedir el desig dels dos vellets: no separar-se mai després de morir. I foren transformats en arbre (Baucis: til·ler, i Filemó: roure) que creixien l’un al costat de l’altre.
Exemples de diferents espècies botàniques:
Nom popular -> Nom científic (llatí)
Avet -> Abies alba
Alzina -> Quercus ilex
Om -> Ulmus minor
Faig -> Fagus sylvatica
Violeta -> Viola odorata
Til·ler -> Tilia tomentosa
Roure -> Quercus cerriodes
MARVIN SÀNCHEZ 1r BATX
La biologia (la zoologia)
Biologia -> Ciència que estudia els éssers vius. Prové del grec bios ->’vida’, lógos ->’paraula’ ‘raó’.
Bios es un terme que podem trobar en moltes paraules catalanes, com per exemple biografia, biòpsia, antibiòtic... El seu sinònim en llatí és vita, que també ens ha proporcionat alguna derivats com vitamina o vital.
La biologia com a ciència, apareix al S. XVII, però ens podem remuntar a l’antiguitat clàssica. El grec Aristòtil era considerat un dels pioners dels estudis biològics; d’altra banda, el romà Plini el vell va ser dels únics en aportar alguna cosa. Ho va fer amb la Història Natural.
Va ser al 1859 quan va haver la gran revolució en la biologia, i es va publicar L’origen de les espècies, on Charles Darwin exposava la teoria de l’evolució i la selecció natural.
La biologia avarca moltes branques, una d’elles la zoologia, la qual estudia els animals. El mot zoologia prové del grec zoon -> ‘animal’. El seu sinònim en llatí ve a ser anima -> ‘vida’, ‘ànima’.
L’etimologia d’alguns noms d’animals és curiosa:
- Abella (apicula )
- Aranya (aranea)
- Ase (asnius ->’neci’, ‘ignorant’)
- Au (avis -> ‘au’, ‘ocell’)
- Ca (canis -> ‘gos’)
- Cavall (caballus -> ‘cavall de càrrega’)
- Conill (coniculus -> ‘cau’, ‘galeria subterrània’)
- Gat (cattus -> ‘gat’)
- Llop (lupus -> ‘llop’)
- Papallona (papilio)
- Porc (porcus -> ‘porc’)
- Rata ( mus, muris)
- Sepent ( serpere -> ‘arrossegar-se’)
-Voltor ( Vultur, vulturis -> ‘que dóna voltes al aire’)
La paraula biologia està formada per dos substantius grecs:
bios --> vida
lógos --> paraula
Per tant, la biologia és la ciència que estudia els essers vivents.
“Bios” apareix en moltes paraules catalanes (biografia, bioquímica...).
El seu sinònim en llatí es “vita” que també apareix en alguns derivats (vitamina, vital...).
La biologia com a ciència va sorgir al S.XVII.
El pensador grec Aristòtil és considerat un dels pioners dels estudis biològics.
La gran revolució de la biologia va succeir a l’any 1859, l’any quan es va publicar “L’origen de les espècies” on Charles Darwin exposava la teoria de l’evolució biològica i la selecció natural.
La biologia es una ciencia on es poden trobar moltes branques. Ens centrarem en la zoologia, que te per objecte l’estudi dels animals.
Zoologia deriva del mot grec “zoon” --> animal, que pareix en altres paraules com zoofila, zoofòbia...
El seu sinonim en llatí és el mot “animal” --> ésser animat, prové del mot originari “anima” --> vida.
Ens centrarem en l’etimologia del nom d’uns quants animals:
Abella: deriva del mot llatí “apicula” diminutiu “d’apes” que vol dir “abella”.
Cavall: Prové de “caballus” que vol dir “cavall de carrega”, en llatí es “equus”, driva de les paraules catalanes “eqitació”, “equí” i “eqüestre”.
Llop: Deriva de “lupus” que vol dir llop, en llatí la paraula “lupa” significa “lloba” pero tambe “prostituta”.
La botànica es la branca de la biologia que estudia les especies vegetals,també es pot anomenar fitologia. (Phyton -> planta, Lógos -> estudi)
Els homes del paleolític coneixien algunes de les propietats d'alguns vegetals. Els tractats botànics més antics són obres de caràcter pràctic dedicades sobretot a les plantes medicinals.
L'escriptor Romà Plini el vell comença a ser més descriptiu a les parts dedicades a les plantes a “Història natural”.
Durant l'edat mitjana i el renaixement, els coneixements botànics estaven lligats als coneixements mèdics i es caracteritzaven per les traduccions i els comentaris dels clàssics com Plini, que cada vegada eren mes precisos.
S'utilitzen dos noms per designar les especies vegetals: el primer indica el gènere, i el segon l’espècie.
Ovidi, escriptor Romà del S. I aC, explica la transformació de dos vellets en arbres.
-Exemples de noms populars i científics de les especies botàniques:
Avet -> Abies alba / Violeta -> Viola odorata / Jacint -> Hyacinthus orientalis.